"Hon hade fått en otroligt vacker docka i present."
"O, vilken fantastisk docka. Så vacker och fin."
"Hon verkade inte skapad för denna världens sorger."
Mamma.
IRLAND 1890 MIDSOMMARNATTEN
Diana!
Jag följde baronen till tåget. Konstigt att fröken Julie inte reser.
Alla deras vänner firar midsommar tillsammans. Stor begivenhet.
Han gav mig stövlarna att putsa och bytte till nåt förnämare.
Hans förnämhet. Hans mest gudomliga förnämhet.
Hans fåfänga, mest eleganta höghet. Sir Stövlar, tror jag.
Baronen gick in på stationen och bad mig vänta.
När han kom ut la ha nåt i en mapp.
Gissa vad som fanns i mappen. En trave resebroschyrer.
Som om såna som jag reste så.
Men inga pengar. De tänker inte så, de människorna.
Nej, de tänker inte så.
Vid ladan bad jag stalldrängen ta hem hästarna och jag gick in–
- och såg fröken Julie anföra dansen med skogvaktaren. Skogkvaktaren!
När hon ser mig kommer hon rusande och befaller mig att dansa med henne.
Hon tror sig kunna kontrollera alla.
Vem är jag? Jag kan inte kontrollera nånting.
Åh, Kathleen, kom och se på bilderna.
Paris. Rom.
Det här är Comosjön. Jag känner till det området.
Jösses, vad vackert det är.
Jag är hungrig!
- Det är njure, din älsklingsmat. - Härligt.
Ja, det här är min stora délice. Du skulle ha värmt min tallrik.
Du är svårare att behaga än baronen.
Ge mig ett glas.
Ett riktigt glas. Ett fint. När man dricker bon vin.
Det är rätt gott. Det är lite för kallt.
- Vad lagar du som stinker så? - Nåt jävelskap till frökens hund.
Fröken Julie tror att den är dräktig igen.
För att hon har varit nära skogvaktarens hund.
Fröken Julie sa att hon såg dem och att det gjorde henne illamående.
Hon riskerar hellre att hunden dör än får en blandras. Gud hjälpe henne.
Du skulle ha sett henne komma till dansen.
Hon såg ut som om hade legat på marken och tagit en tupplur.
Vi hade inte uppfört oss så.
Men ändå - hon är elegant, fröken Julie.
Magnifik.
- Åh, hennes midja. Hennes hals. - Sluta.
Jag har hört Clara prata.
Hon har sett henne naken ofta när hon badar henne.
Clara är för skelögd för att se nånting rätt.
Ni kvinnor avundas alltid varann.
Jag har ridit med henne och känner henne.
Hur hon sitter på hästen. Hennes ben.
Och hur hon dansar.
Nå?
Är det klart? Mitt fosterdrivande gift?
Är det en häxbrygd som damerna kokar ihop på midsommarafton?
Lyssna.
Kom, dansa med mig igen.
Ta inte illa upp, men jag har lovat att dansa med Kathleen.
Låt mig låna honom, Kathleen. Du kan gå och vila.
Om fröken Julie är så vänlig så kan han inte säga nej.
Gå du, John. Var tacksam för äran.
Uppriktigt sagt, men utan att vilja väcka anstöt på nåt sätt...
Fröken Julie ska kanske inte dansa två gånger med samma partner.
Vad pratar du om? Jag, husets härskarinna-
- hedrar folkets dans i ladan med min närvaro.
Men jag måste dansa med en som kan stegen så jag inte ser löjlig ut.
Som ni befaller, fröken Julie.
Jag står till er tjänst.
Jag har valt att lägga bort all rang och det måste du också göra.
Kom, ge mig din arm.
Tack, John. Jag vill inte behandla dig som en underordnad.
Vi går genom entréhallen. Det hade du tyckt om, inte sant?
Var inte rädd, Kathleen. Jag rymmer inte med din fästman.
Det är väl det han är?
Du är en framtidens man, inte sant?
Diana, kom hit.
Kom här.
Stackars liten. Jag vet.
Jag la inte i så mycket i din mat.
Det mesta var fint kött. Du kommer att repa sig.
Lyssna.
Tycker du om det?
Stanna här.
Jag lämnade henne.
Hon är konstig, Kathleen.
Hon är alltid konstig.
- Är du arg på mig? - Varför?
För småsaker som att ni två gick iväg?
Du är en klok tös, Kathleen.
Du blir en god hustru.
Kan du tänka dig vad baronen hade sagt om han såg hennes uppförande?
- Såg du henne? - Om jag såg henne?
Är det möjligt?
Är du smickrad?
Men uppför dig inte som en fähund.
Du är just en charmant kavaljer som springer iväg från en dam.
Som ni ser så skyndade jag mig tillbaka-
- för att vara med damen som jag hade övergett.
Varför bär du din livré på midsommarnatten? Ta genast av den.
Då måste jag få gå till mitt rum. Min svarta rock hänger där.
Gå till ditt rum då.
Jag följer med och ser till att du inte flyr från mig igen.
Fröken Julie! Med ert tillstånd - kan jag gå och hämta den?
Kathleen, är du och John förlovade?
Förlovade?
Ni verkar så intima.
På sätt och vis. Vi kallar det för det.
- Kallar ni det för det? - Är inte fröken också förlovad?
Fröken Julie, jag är trött. Kan jag gå till mitt rum och...?
Très gentil, monsieur John. Très gentil.
Vous voulez plaisanter, madame.
Et vous voulez parler francais.
- Var lärde du dig att tala franska? - I Schweiz.
Jag var vinkypare på ett hotell i Luzern.
Du ser ut som en perfekt gentleman. Charmant.
- Ni smickrar mig. - Varför skulle jag smickra dig?
Min blygsamhet förbjuder mig att tro-
- att ni skulle ge en som mig så ärliga komplimanger.
Så jag antar att ni smickrade mig eller ännu värre, var nedlåtande.
Var har du lärt dig att tala så?
Ni hade blivit förvånad över alla platser jag har besökt.
- Men du är född här i trakten, va? - Min far brukade marken där borta.
Jag besökte er trädgård långt innan jag började arbeta åt baronen.
Jag såg er när ni var liten flicka.
Men ni, fröken Julie, såg inte mig.
Vem gav dig lov att gå i vår trädgård?
Jag minns en gång...
Nej. Jag ska inte berätta det.
- Är det stötande? - Nej.
Men Kathleen kan höra mig.
Från sitt rum?
Jag tror att hon snarkar.
Det gör hon inte. Men hon talar i sömnen.
Hur vet du det?
Varför sätter du dig inte?
Det vore inte passande inför fröken Julie.
- Om jag befaller dig att göra det då? - Då lyder jag.
Ge mig nåt att dricka.
Jag vet inte vad vi har i isskåpet. Jag tror att det bara är öl.
Min smak är enkel.
Jag vill ha öl.
- Fröken Julie. - Tack. Ska du inte dricka?
Jag tycker inte om öl, men om ni befaller mig...
En artig kavaljer bör väl hålla sin dam sällskap?
Det är sant.
Drick min skål.
Är du blyg?
För er hälsa, fröken Julie.
Bravo.
Kyss nu min sko, för att det ska bli helt rätt.
Utmärkt.
Du skulle ha blivit aktör.
Det här går inte an.
Fröken Julie. Nån kan se oss.
- Vad skulle det göra? - De hade börjat prata.
Ni skulle ha hört dem när vi dansade.
Vad sa de? Sätt dig.
- Berätta. - Ni är ju inget barn.
När man ser en dam dricka ensam med en betjänt på natten...
Vi är inte ensamma. Kathleen är här. Vi hämtar henne.
Låt henne vara!
- Va? - Stör inte den som sover.
Hon har stått vid spisen hela dan och till och med lagat mat åt er hund.
Hon förtjänar sin vila.
Vad snäll du är.
Ska vi gå och plocka syrener?
Jag kan inte göra det. Absolut inte.
Jag befaller dig.
Gå.
Förlåt, fröken Julie.
Hon blev sjuk av soppan som ni bad mig ge henne.
Och jag gav henne knappt nånting. Det hade kunnat döda henne.
Jag tycker om att ta med henne ut i solen.
Hon älskar att springa runt i cirklar i gräset.
Sen lägger hon sig på den varma stentrappan med solen på ryggen.
Jag förstår.
Du kan behålla henne.
Det är Johns. Ta resten.
Jag skickade ut honom för att plocka blommor till mig.
Syrener.
Fröken Julie, jag är trött.
Och om ni inte behöver mig mer, kan jag då få sova?
Varför ville du inte gå ut i trädgården med mig?
Jag förstår inte vad du är rädd för.
Min far är inte ens hemma och de andra människorna...
De är lejda för att arbeta här, som du.
Tror du att de skulle tro att jag är kär i en bejänt?
Såna saker händer.
- Det är möjligt. - Vilken fantasi.
Jag kan stiga ner.
Stig inte ner, fröken Julie. Då säger de att ni föll.
Ni är konstig.
Det är du också. Livet är konstigt.
Människor - allt.
Vi är bara skum som flyter på vatten tills vi sjunker.
Ibland drömmer jag att jag är uppe på en pelare och kan inte komma ner.
Jag nästan svimmar när jag ser ner, men jag måste komma ner.
Jag är så rädd för att falla.
Jag kan inte hålla mig och längtar efter att falla, men jag faller inte.
Ingen ro, ingen vila förrän jag kommer ner.
Jag hade stigit ner, jag hade fallit.
Och om jag når marken så vill jag komma längre ner.
Långt ner i marken själv.
Har du nånsin känt så?
Nej...
Jag drömmer att jag ligger under ett högt träd i en mörk skog.
Jag vill klättra upp i toppen-
- och se ut över det ljusa landskapet där solen skiner-
- så att jag kan plundra boet där guldäggen ligger.
Och jag klättrar och klättrar, men stammen är så tjock och hal-
- och det är så långt till den första grenen.
Men jag vet att om jag bara kan nå den första grenen-
-så skulle jag lätt nå toppen.
Jag har inte nått den än...
...den där första grenen, men det ska jag göra.
Om det så bara blir i mina drömmar.
Är du nånsin rädd för att få höra att du inte längre är önskad?
Att du inte hör hemma?
Jag delade säng med min lillebror och en morgon när jag var åtta-
- vaknade jag och hittade honom död bredvid mig.
Jag såg döden för första gången och var rädd, men inte som ni menar.
Min lillebror i sin öppna kista.
Kylan kröp in i min ryggrad då.
Den är alltid där. Den är i mig.
Jag går aldrig tillbaka till det jag föddes in i.
Där jag hörde hemma.
Vi plockar nio midsommarblommor och lägger dem under våra kuddar-
- så går alla våra drömmar i uppfyllelse.
- Vad har du i ögat? - Lite jord, det försvinner snart.
Sätt dig.
Sitt stilla.
Kors. Jag tror att du skakar.
Försiktigt. Je ne suis qu'un homme.
Sitt stilla.
Ja.
Nu är det borta.
Kyss min hand och säg tack.
Kathleen är nära. Lyssna på mig.
- Kyss min hand först. - Lyssna på mig.
- Skyll er själv då. - För vad?
Är ni ett barn?
- Ni leker med elden. - Nej, jag drömmer.
Det gör ni inte.
Skäms. Jag sa skäms, John!
- Menade ni det? - Ja.
Jag är trött på den här leken och vill gå och arbeta.
Baronen kommer hem i morgon och vill ha sina stövlar putsade.
Sluta!
- Jag förbjuder det. Ställ ner dem. - Nej, det är min plikt.
Han är en bra husbonde och jag är inte er lekkamrat.
Putsa mina skor först.
- Jösses, vad du är stolt. - I vissa avseenden och inte i andra.
Häll upp en sup åt oss. En stark - en midsommarnattssup.
Jag ska tömma glaset i en klunk.
Tack, John. Vad snällt av dig.
Har du nånsin varit förälskad?
Vi använder inte det ordet, men jag har tyckt om många flickor.
En gång när jag inte fick en flicka som jag ville ha blev jag sjuk.
Svårt sjuk, som en prins i en saga-
- som inte kan äta eller dricka på grund av kärlek.
Vem var det?
Det var ni.
Vet ni hur världen ser ut från min plats? Nej, det gör ni inte.
Ni är som hökar och falkar som svävar högt upp i skyn.
Deras ryggar syns sällan, för de bara svävar fram där uppe.
Kom.
Kom med mig.
Ser du?
Det är som att ha sin egen hemliga värld.
Berätta om ditt hem.
Det måste vara en gränslös olycka att vara fattig.
Åh, fröken Julie...
En hund kan ligga i en grevinnas soffa.
En häst kan få mulen smekt av en ung dams hand-
-men en dräng...
Ja, ja...
Mitt hem...
Det är en koja-
- långt ute där i det grå ödemarken där det inte växer ett enda träd.
Man ser den inte härifrån, inte ens från toppen. Den är gömd.
Ibland som pojke drogs jag till att se er slott.
Era trädgårdar.
När jag kom nära nog så såg jag muren runt er park.
På kvällarna klättrade jag upp på muren för att se ert hem.
Det var mycket vackrare än kyrkan.
Jag hade aldrig varit inne i det-
- men var mina tankar än var senare i livet så återvände de alltid dit.
Jag sittande på muren, skuggad av träd och täckt av kaprifol-
- såg jag folket komma och gå som vore de kungar och kejsare.
Och jag visste att den världen aldrig skulle bli min.
Och sen en dag...
...fick jag syn på en skär klänning och ett par vita strumpor.
Jag såg er - gå runt bland rosorna.
Ja... jag blev förälskad.
Jag ville prata med er. Jag ville...
...röra er.
Och jag tänkte-
- att om en tjuv nu kan komma in i himmelriket och vara med änglarna-
- varför kan inte en bondpojke som jag vara i baronens trädgård-
-och leka med hans dotter?
Nästa söndag tvättade jag mig med tvål och varmvatten-
- tog på mina bästa kläder och gick till kyrkan, där jag fick se er igen.
Jag såg er. Ja, fröken Julie, jag såg er.
Och jag gick hem fast besluten att dö.
Men jag ville dö vackert och fridfullt, utan nån smärta.
Då mindes jag att det är livsfarligt att sova under en fläderbuske.
Och jag visste om en stor, i full blom.
Jag plockade alla dess blommor och redde en bädd i havrekistan.
Jag la mig ner och drog locket över mig...
...och slöt mina ögon.
Jag somnade på de giftiga fläderblommorna-
- och vaknade som en mycket sjuk pojke.
Men jag dog inte, som ni ser.
Och jag visste att jag aldrig kunde få er.
Ni är allt som jag aldrig kan få.
Du talar som...
...det jag läser i mina böcker.
- Har du gått i skolan? - Inte mycket.
Men jag har läst mycket och gått på teater-
- och jag har lyssnat på finare folks samtal.
Jag försöker till och med att tala som de.
- Lyssnar du på vad vi säger? - Ja, och jag har hört mycket.
När jag körde vagnen åt er eller rodde båten åt er och er väninna.
- Vad? Berätta. - Det vore inte lätt att upprepa.
Jag blev förvånad. Jag förstod inte var ni kunde ha lärt er såna ord.
Kanske är det inte så stor skillnad på människor som man tror.
- Får jag lov att gå till sängs nu? - Gå till sängs på midsommarnatten?
Att dansa med pöbeln där ute lockar mig inte.
God natt, fröken Julie. Sov gott.
Hämta båten och ro ut mig på sjön. Jag vill titta på solen.
- Vore det klokt? - Fruktar du för ditt rykte?
Jag vill inte göras till åtlöje och avskedas utan rekommendation.
- Jag kanske är skyldig Kathleen nåt. - Är du rädd för Kathleen?
- Gå och lägg er. - Befaller du mig nu?
Ja, för en gångs skull och för er egen skull.
Natten är långt skriden. Ni har druckit och vet inte vad ni gör.
De kommer för att leta efter mig. Jag får inte hittas här med er.
Jag älskar dem och de tycker om mig. Låt dem komma, du ska få se.
Nej, fröken Julie, de tycker inte om er.
De tar er mat och era pengar och spottar efter er.
- Varför? Jag har aldrig sårat dem. - Pöbeln är alltid feg.
De är falskhjärtade.
I såna här lägen kan man bara fly. Vi flyr.
- Vart? Till mitt rum? - Nej, till mitt.
Vi är säkra där. Jag ska ta hand om er.
- Om de letar där då? - Jag reglar dörren.
- Om de slår in den då? - Jag skjuter.
Kom. Kom!
- Lovar du att... - Jag lovar!
Jag vet inte vem jag är.
Jag vet inte vem ni är.
Det vet inte jag heller.
Vet ni inte vem jag är? Sa ni det?
Nej.
Nej, vad?
Kom hit bort.
Er hand i min.
Det berättade jag inte för er.
Då när jag såg er i trädgården.
Jag satt i flera timmar på muren och såg på huset tills solen gick ner.
Och sen... Ni kan förakta mig nu-
- men jag gjorde det jag aldrig hade vågat göra.
Jag hoppade ner på andra sidan.
I hopp om att ni skulle komma ut igen så att jag fick prata med er.
Jag vet inte hur jag tänkte, men visste att jag inte hörde hemma där.
Jag var väldigt rädd, fröken Julie.
Jag visste vem jag var.
En pojke som hittade sin bror ihjälsvulten i sängen-
- och min far sa åt mig att aldrig reta hans nåd.
Hur snäll baronen hade varit mot oss.
Jag måste lämna er trädgård. Det var förbjudet och far skulle bli arg.
Då såg jag nån komma.
Det var baronen.
Mitt hjärta bultade.
Jag rusade genom hallonsnåren.
Törnena rev mig och tistlarna stack i fötterna.
En vecka senare såg jag er igen.
Ni gick runt bland rosorna. I så djupa tankar.
Ni såg så ensam ut, rentav olycklig.
Ni såg mig inte.
Jag önskar att ni hade gjort det.
Snälla ni. Jag ber er.
Förlåt mig. Förlåt mig.
Ni förstår inte.
Jag är ledsen, förlåt mig.
Jag kan inte stanna här längre.
Stanna kvar i rummet tills jag har sett till att Kathleen inte ser er.
Kathleen, snälla.
Snälla Kathleen.
Snälla, stanna här.
Bara en liten stund. Stanna här.
Det är saker som jag inte rår över nu.
Jag rår inte över fröken Julie.
Nej, tala inte. Vänta. Jag ska tala.
Jag kommer tillbaka, jag lovar.
Stanna här inne nu, Kathleen. För mig.
Och för oss.
Försök sova.
Snälla du, du behöver sova.
Kathleen kan ha hört oss.
Jag tror att hon vet.
Vad ska vi göra? John, vad ska vi ta oss till?
Vi?
Vi...
Vi har gjort det som alla gör. Det är midsommarnatt, fröken Julie.
Mellan midnatt och gryning får älskande öppna hjärtan och länder.
Hör på, vi... vi kan rymma. Resa - långt härifrån.
- Resa? - Långt bort. Till Schweiz.
Till Italiens sjöar. Comosjön. Jag har varit där. Det sa jag förut.
Livet har gett oss ett svar. Det är ett mirakel. Jag har en bild här.
Det där är livet. Alltid nya ansikten.
Aldrig en stunds oro, inget behov att undra vad man ska ta sig till.
Folk som dansar dag och natt, tåg som visslar-
- och hela tiden guldmynts klirr. Det där är livet, Julie.
Evig sommar. Apelsinträd. Lagerträd.
Jag öppnar ett förstaklasshotell med förstaklassgäster.
- Ett hotell? - Ja, det ska bli vårt liv.
Ni blir hotellets prydnad. Med ert yttre och er stil är det givet.
Ni blir aldrig mer ensam igen. Jag ska ta hand om er.
Jag lovar. Frihet. Inga fler murar eller trädgårdar.
Ni ska sitta där som en drottning och styra slavarna med en klocka.
Gästerna defilerar förbi er tron och lämnar sina offergåvor.
Folk kommer att darra när de håller ut en räkning-
- och ni blidkar dem med ert vackra leende.
En dag är jag lika rik som er far. Jag kanske rentav köper ut honom.
Säg att du älskar mig. Annars är jag inget.
Inte nu, inte här. Absolut inga känslor, för då är allt förlorat.
Kallt blod, klara huvuden, vuxna människor.
Vi sätter oss vid bordet. Ni där.
Jag sitter här och så pratar vi som om inget hade hänt mellan oss.
- Har du inga känslor alls? - Ingen är mer känslofull än jag.
För en stund sen höll du om mig. Jag låg i din säng...
- Nu har vi annat att tänka på. - Tala inte ovänligt till mig!
Vi har gjort ett misstag, ett stort. Det vore dumt att göra ett till.
Innan baronen kommer måste jag få veta: tror ni på mig?
Hur kan vi göra allt det här? Vi har inga pengar.
Det är sant.
Jag vill att ni blir min kompanjon. Jag behöver era pengar.
Jag har inga pengar. Jag äger ingenting själv.
Det avgör saken.
Tror du att jag stannar här i huset som din kvinna?
Tror du att jag låter folk peka finger åt mig och skratta åt mig?
Att jag kan se min far i ögonen? Vad har jag gjort?
Försök inte med den. Stäng av den fontänen!
- Vet du ens vad kärlek är? - Jag?! Det ska gudarna veta.
- Tror ni att det är min första gång? - Nu föraktar du mig.
Låtsas inte vara nervös och låtsas inte vara speciell.
Vi är likar nu.
Titta här, min lilla vän.
Låt mig få bjuda dig på ett glas med nåt extra fint.
- Var har du hittat det här? - I källaren.
Min fars vin?
Duger det inte åt hans svärson?
- Tjuv. - Ska du skvallra på mig? Ja, skål.
- Jag är så olycklig. - Varför?
Tänk på Kathleen. Jag fick förbjuda henne att gå till köket.
- Tror ni inte att hon har känslor? - Tjänstefolk är tjänstefolk.
Och en hora är en hora!
Herregud, jag är så rädd!
Jag befinner mig i ett mörkt hål och det känns som om jag sjunker.
Ni är sjuk, unga fröken.
Jag tycker verkligen synd om er.
När jag var liten pojke och i smyg såg på er i trädgården-
- och såg er gå runt bland rosorna med era smala vita vrister...
...hade jag samma snuskiga tankar som alla unga pojkar.
Du sa att du ville dö för mig. Det var lögn.
Det är fint prat som får kvinnor att sära på benen!
- Usling! - Ni kanske bär på en.
- Nu har du sett hökens rygg. - Inte dess rygg.
- Hur kan en själ vara så smutsig? - Tvätta av det då!
Din lakej! Stå upp när jag talar med dig!
- Stå upp när jag talar med dig! - Lakej? Tig, fröken hora!
Håll tyst och gå härifrån! Ni har inte rätt att vara här!
Kathleen tycker inte om när er sort besöker hennes kök.
Hade hon varit lika vulgär som ni som kastar er över en man?
Var tror ni att ni är? I en djurpark? På ett horhus?
Ja, jag är skit - jag är ingenting. Jag hör inte hemma här, jag vet.
Men snälla, hjälp mig, John.
Jag måste hitta en väg ur det här.
Snälla, hjälp mig att hitta en väg ur det här.
Jag kan ha del i skulden, men tror ni att en som jag-
- ens skulle våga se på en som ni om ni inte hade tiggt om det?
- Snälla. - Jag är fortfarande förbluffad.
Fast segern var för lättvunnen för att vara spännande.
Sluta.
Förlåt att jag sa det. Jag vill inte slå på en obeväpnad.
Jag kan inte förneka att det gladde mig att upptäcka-
- att det som har bländat oss under er bara var prålighet.
Att ni har puder på er ömma kind.
Och lort under era smustiga naglar.
Att er parfymerade näsduk är smutsig, Julie.
Men det plågar mig att inse att det jag längtat efter-
- är så långt ifrån äkta. Det är inget, det är värdelöst.
Tråkigt att ni har sjunkit så lågt, Julie, mycket lägre än er kokerska.
Det gör lika ont som att se höstens sista blommor-
- hänga med huvudet, vissna eller trasade av regn och gjorda till lort.
Du talar som om du redan står över mig.
Jag är avlad av en baron. Du kan aldrig uppnå det.
Det är sant. Men jag kan avla en baron - med er hjälp.
- Du är en tjuv - det är inte jag. - Det finns mycket värre saker.
Hur som helst, jag tjänar i ett hus-
- och ser mig som en i familjen, som ett barn i huset.
Det är inte stöld om ett barn tar ett bär från en stor klase.
Fröken Julie.
Fröken Julie?
Ni är en underbar kvinna och alltför fin för en som jag.
Ni har druckit och tappat huvudet och försöker dölja ert misstag-
- genom att intala er att ni älskar mig.
Om mitt yttre lockade er så är er kärlek inte bättre än min.
Jag kan bli som er hund som ni visar kärlek när det passar er-
- men det räcker inte för mig. Jag får er aldrig att älska mig.
Är du så säker?
Menar ni att det kan vara möjligt?
Och att jag kan bli kär i er?
Ja, det kan jag.
Ni är vacker. Ni är elegant. Jag älskar det i en kvinna.
Ni är bildad. Vi kunde läsa tillsammans.
Alla de stora författarna. Vi kunde diskutera dem.
Den eld som ni tänder i en man slocknar inte.
- Era kyssar är som starka kryddor. - Låt mig vara ifred!
Du är äcklig - som en råtta.
Jag hatar dig.
Rym med mig då.
Ja, vi rymmer.
- Är du min vän? - Det är jag ibland.
Men lita inte på mig.
Jag behöver att du förstår mig, ser mig.
Ge mig inte ert livs hemligheter.
Ni kommer att ångra det.
Du låter som min mor.
Hon var så vacker.
Se på den här bilden av henne.
Hon ville inte bli mor.
Hon log mot mig, men menade det inte.
Ibland när jag tänker på henne så ler min mun.
Men jag ler inte inombords.
Drick inte mer.
Det är som om jag var avskuren från allt som är liv.
Inne i mig...
...inuti mig - ingenting.
Ett svart hål.
Hon lärde mig...
...att misstro och hata alla män.
Och jag lovade henne som tioårig flicka-
-att jag aldrig någonsin-
-skulle bli en slav för en man.
Jag förstod inte ens vad det betydde.
- Då hatar ni mig också. - Ja.
Jag skulle vilja skjuta dig som en hund.
Utan betänkligheter?
Utan betänkligheter.
Men ni har inget att skjuta mig med.
Och jag är ingen hund.
Jag tar med dig upp till mitt rum.
Sen sätter jag dig i min fågelbur.
Helst av allt skulle jag vilja dö.
Dö? Det är dumt.
Vid Comosjöns strand. Du sa att solen alltid skiner.
Titta på muren där ute.
Det är det enda man ser härifrån.
Man kan bara känna solljuset.
Och man kan bara höra vinden.
På andra sidan av den muren har jag en plats.
En hemlig trädgård.
Det blåser ingen vind där.
Jag går dit när jag är ängslig.
Jag är ängslig hela tiden.
Jag längtar alltid till en annan plats.
Du anar inte hur annorlunda jag ville att mitt liv skulle vara.
När jag var liten, precis efter att mamma dött...
...hoppades jag att hela min trädgård...
...skulle vara full av djur.
De skulle komma från...
Jag vet inte var de skulle komma ifrån.
De skulle vara där...
...för att vaka över mig.
Jag har ett hål i min mage.
Jag vet inte var min sorg kommer ifrån.
Och nu du...
Du och jag.
Ja, vi måste resa.
För att göra varandras liv till ett helvete?
Nej... för att vara lyckliga.
Och le inombords.
Roa oss i några år, så länge vi kan.
Och sen...
...dö.
Vill du dö med mig?
Jag vill inte alls dö. Jag tycker om livet.
- Vägrar du att dö med mig? - Jag beklagar, fröken Julie.
Säg inte mer. Jag går och lägger mig.
Du vanärade mig. Du är skyldig mig något.
Där... Tack.
Är det min lön för att öppna mitt hjärta och skänka min ätts heder?
- Jag varnade er. - Du tvingade mig.
Ni var förförerskan.
Vi kan gifta oss och sen kan vi skilja oss.
- Jag förnedrar mig inte. - Förnedrar?
Jag önskar så att det var ogjort. Och om du bara älskade mig!
Jag sa åt er att inte dricka, för då talar ni. Ni ska inte tala.
En fjäril dör under kärleksakten. Jag önskar att jag gjorde det.
Vad vill ni? Ska jag gråta med er igen?
Ska jag kyssa era fötter igen? Vad?
Jag har fått nog, fröken Julie.
Det här gör ont.
Fröken Julie, jag ser att ni är olycklig.
Ja, ni lider, men...
Jag förstår inte vad ni säger.
Min sort uppför oss inte som ni.
Vi hatar och förgör inte varandra. Vi älskar för skojs skull.
Det är en lek som vi leker när vi är lediga från arbetet.
Men vi har inte hela dagen och natten som er sort har.
Vet ni vad?
Jag tror att ni är sjuk. Ja, jag är säker på att ni är sjuk.
Var vänlig mot mig, John. Tala till mig som en människa.
Var då en människa själv.
Ni spottar på mig, men låter mig inte torka av det på er.
Hjälp mig då. Säg vad jag ska göra.
- Om jag bara visste det själv! - Jag vet.
Jag har uppfört mig tygellöst som om jag är galen. Jag vet.
Men nu... Vad gör jag?
Stanna här och håll tyst. Ingen vet.
- Jag kan inte stanna här. Alla vet. - De vet inte och tror aldrig på det.
Men anta att det får konsekvenser.
Konsekvenser?
Då finns det bara en sak att göra. Ni måste försvinna, resa genast.
Och ni måste resa ensam.
- Ensam? Vart? Det kan jag inte. - Ni måste!
Innan baronen kommer. Om ni stannar vet ni vad som händer.
Skriv sen till er far om er olycka. Han älskar er och hjälper er.
Han gissar aldrig att det var jag. Han vill nog inte veta.
- Jag reser om du följer med. - Är ni helt galen?!
Fröken Julie rymma med en betjänt?
Det hade stått i tidningarna och baronen överlever aldrig.
Jag är så trött.
Jag är så... oerhört trött.
Befall mig.
Jag måste bli tillsagd.
Jag kan inte längre tänka. Jag kan inte röra mig.
Ser ni nu-
-vilka hjälplösa varelser er sort är?
Varför svassar ni runt med näsan i luften-
-som vore ni skapelsens herrar?
Jag ska säga åt er vad ni ska göra.
Jag ska befalla er.
Gå till er fars bibliotek.
I hans bordslåda finns det pengar. Ta pengarna.
Följ med mig upp.
Gå!
Gå upp dit!
- Tala vänligt till mig. - Befallningar låter alltid ovänliga.
Nu vet ni hur det känns. Gå.
Får jag lämna mitt rum nu?
Du ser förfärlig ut.
Må Gud förlåta dig. Vad har du gjort?
Du är min kvinna.
Men natten är lång, Kathleen.
Allt vin...
Mitt huvud var inte med mig, jag var yr.
Jag frågade vad du har gjort.
Jag har så ont, Kathleen. Låt oss hålla om varandra.
Nej. Nej!
Jag har den här klar till dig.
Till kyrkan.
Du har alltid mina saker.
Tack. Tack.
Du lovade att följa med mig i dag.
Just det, det minns jag nu.
Och här är du med mina finkläder.
Ta på mig dem då.
- Vilken är dagens text? - Johannes Döparens halshuggning.
Du stryper mig!
Gud, jag är så trött. Så trött.
Jag är utmattad.
Varför stannade du uppe hela natten då?
Har du sett ditt ansikte?
Fröken Julie... Hon ville inte lämna mig.
Sluta. Och hon vet inte vad som passar sig, det gör hon inte.
Hon pratade. Hon behövde prata.
Du vet hur jag är.
Jag lägger alltid en slöja över folk.
Jag förhärligar dem.
Så jag ser aldrig vilka de verkligen är.
Jag gjorde det med fröken Julie-
- och jag var tvungen att bli besviken.
Vi tvingas alla se oss själva som mindre än vi hade hoppats.
Visst är det konstigt när man tänker efter? Hon.
Vad är konstigt?
Allting.
Se mig rakt i ögonen.
Ja.
Är det möjligt?
Ja... det är det.
Det är hemskt! Jag kan riva ut ögonen på dig!
Ja, så känner jag för det! Det är snuskigt, absolut äckligt!
- Är du arg på henne? - Nej, jag är arg på dig!
Det var verkligen uselt gjort! Stackars unga kvinna.
Jag måste respektera min matmor.
- Är du svartsjuk på henne? - Nej, inte på henne.
Om det varit Clara eller Sophie så hade jag varit svartsjuk.
Jag arbetar inte i ett hus där folk inte kan uppföra sig anständigt.
Hade du gjort det? Du drog ner dig i smutsen genom att göra det.
Ut härifrån! Ut!
- Ut härifrån! - Varför ska du respektera dem?
Vet du inte det? Du som tror att du är så klok.
Det visar att de inte är bättre än vi.
Då kan inget inspirera oss till att själva bli bättre.
Tänkte du på baronen? Tänk på alla sorger han haft i livet.
Jag stannar inte här längre och tvingas se honom i ögonen.
Och med en som du. Varför gjorde hon det med en som du?
Om det åtminstone hade varit med en man av hennes sort, en bättre man.
Hon som ville ge hunden gift för att den sprang efter skogvaktarens racka.
Du är bra för att vara den du är, men det är skillnad. Klass är klass.
Jag stannar inte här längre.
Den 14 oktober reser vi. Du ska också med.
Du kan få arbete som portvakt eller bud vid nån myndighet.
Lönen är lägre, men den är säker. Din änka och dina barn får pension.
Ska jag planera min död så du kan få pension?
Jag har bättre framtidsutsikter än dem i åtanke.
Vem är det som går runt där uppe?
Kan det vara baronen? Redan?
Lyssna.
Om jag reser får jag aldrig ett arbete som det här.
Varför ska du resa?
Du har inte sett mycket av världen. Varför ska du resa?
När baronen reser den 14 oktober så reser vi också.
Vi har känt varandra i några år. Glöm inte dina skyldigheter.
Låt oss hoppas att baronen aldrig får veta-
- vad som hände här i hans betjänts rum denna midsommarnatt.
Gå och raka dig. Han ska inte komma hem och se dig så här.
Jag går ut med hunden och när jag kommer tillbaka-
- går du och jag till kyrkan och du ber Gud förlåta dig.
Och jag ber Honom hjälpa oss. Oss alla.
Herregud. Som du ser ut.
Va? Hur ser jag ut?
Du är likblek.
- Solen är på väg upp. - Och trollen dansar.
Ja, de har dansat hela natten.
Jag har pengarna.
- Hur mycket? - Jag tog alltihop.
Snälla, följ med mig. Jag kan inte resa ensam.
Inte i dag. På midsommardagen är tågen fulla.
Jag kan inte resa ensam-
- mitt i allt det svarta och grå på tåget.
Då ser folk på mig som om de visste.
Det är så vackert där ute.
Trädgården.
Jag visade dig aldrig min lilla bäck, va?
Jag vet att du hade älskat den. Alla mina blommor.
Fröken Julie.
Jag följer med er, men det måste bli med en gång.
Vad är det där?
Vad är det?
- Det är min kanariefågel. - Tar ni med er en bur?
- Jag lämnar henne inte. - Släpp buren!
Det är det enda som jag tar med.
Släpp buren, säger jag!
Kathleen kommer när som helst.
Lyssna. Ni går ut genom huvudingången.
Jag tar tjänstefolkets dörr. Vi ses ute vid grinden.
Släpp fågeln. Nu! Kathleen tar hand om den.
Nej, min lilla fågel, han tar dig inte.
- Nej. - Fågeln, fågeln!
Ge mig den!
Min lilla fågel, han tar dig inte.
För guds skull. Tyst! Tyst!
Döda mig också. Döda mig.
Du dödar ett oskyldigt djur utan att blinka.
Jag hatar och föraktar dig.
Det finns blod mellan oss.
Jag förbannar stunden då jag såg dig.
Jag förbannar dagen då jag föddes.
Döda mig också.
Tror du att jag inte tål att se blod?
Tror du att jag är svag?
Jag skulle vilja se ditt blod, din hjärna ligga där på bordet!
Se hela ditt kön simma i blod som min lilla fågel!
Du tror att jag är svag!
Du tror att jag älskar dig för att min livsfrukt åtrådde ditt frö.
Tror du att jag vill bära din avföda under mitt hjärta-
- nära den med mitt blod och ge den ditt namn?
Vad heter du egentligen?
John - och sen? Vad är ditt släktnamn?
Du kanske inte har nåt. Jag blir fru Dräng, fru Dynghög.
Du hund som bär mitt halsband! Du dräng som bär mitt bomärke.
Dela dig med Kathleen, min egen kokerska-
- och alla andra behövande kvinnor som arbetar här.
Du tror att jag är feg och vill fly.
Nej, jag stannar och låter blixten slå ner.
Min far kommer hem.
Han hittar sitt skrivbord uppbrutet och hans pengar borta.
Då ringer han i klockan två gånger på sin dräng och tillkallar polisen-
-och jag berättar allt för dem.
Det blir skönt att få ett slut på det.
Sen får min far ett slaganfall och dör-
-och det blir slutet på oss alla.
Och allt blir tyst, frid, evig vila.
Baronens släkt slocknar och betjänt- ätten fortsätter på ett barnhus.
Nu talar kungablodet.
Hamnar i rännstenen och dör i fängelset.
Bravo, fröken Julie. Se till att betjänten vet sin plats.
Vad händer?
Vilken oreda ni har ställt till med.
Du är en kvinna, Kathleen.
Du är min vän.
Du måste förstå mig.
Du måste lyssna på mig.
Jag vill inget veta av er, fröken Julie. Vad händer?
Vad? Vad?
- Kathleen, du måste förstå mig. - Jag vill inte förstå.
Du måste lyssna på mig.
Om ni vill att John ska resa iväg med er så måste jag stoppa er båda.
Tig, Kathleen, och lyssna på mig. Jag kan inte stanna här.
John kan inte heller stanna här. Vi måste resa härifrån.
- Va? - Vänta! Jag har en idé.
Vi kan alla tre...
...resa tillsammans utomlands och starta ett hotell.
Jag har pengar - titta.
John och jag kan stå för allt-
- och du kan ta hand om köket. Vore det inte bra?
Snälla, säg ja, Kathleen. Följ med oss.
Du måste ut och se världen.
Du kan inte föreställa dig hur roligt det att resa på tåg.
Vi pratade nyss om det. Du kommer att älska det.
Tåg visslar, vagnar stannar.
Klockor ringer - på ovanvåningen, på nedervåningen.
Du ska stå... nej, du ska sitta i köket som en drottning.
Givetvis ska du inte stå vid spisen själv.
Med alla fina kläder som du bär för att hälsa gästerna välkomna.
Du är så vacker, Kathleen. Jag smickrar dig inte.
Du hittar en make. En rik engelsman. De är så lätta att fånga.
Och vi blir rika. Vi bygger en villa vid Comosjön.
Det regnar där.
Lite... lite grann.
Ibland.
Men solen kommer att skina ibland.
Även om det ser mörkt ut.
Och...
...sen...
Eller så kan vi åka hem igen.
Komma tillbaka hit eller...
...någon annanstans.
Tror fröken Julie själv på det här?
- Om jag tror på det själv? - Ja.
Jag vet inte.
Jag vet ingenting längre.
Ingenting. Ingenting alls.
Så du tänkte rymma?
Rymma? Det är för mycket sagt.
Du hörde fröken. Hon är kanske trött efter att ha varit uppe hela natten-
-men det är en plan som kan gå i lås.
Menar du att jag ska bli köksa åt henne? Henne?
Tala mer städat när du talar inför din matmor. Förstår du?
Herregud, lyssna på dig.
Det vore bättre för dig att lyssna lite mer och prata lite mindre.
Hon är din matmor.
Om du föraktar henne för vad hon har gjort ska du förakta dig själv.
- Jag har alltid aktat mig själv. - Och sett ner på andra.
Jag har aldrig gjort nåt under mitt stånd.
Baronens kokerska har aldrig varit med ryktaren och svindrängen.
Just det, du hade mig. Det var en väldig tur för dig.
Tur? En man som stjäl av baronen?
Ska du säga.
Du som inte ens kan respektera din egen husmor längre.
John.
Följer du med mig till kyrkan? Du skulle behöva en bra predikan.
Nej.
Jag ska inte till kyrkan i dag.
Gå ensam och bekänn dina synder.
Ja. Det ska jag göra.
Och komma hem med förlåtelse så det räcker till dig också.
Jesus led och dog på korset för oss.
Om vi går till honom med öppet hjärta så tar han på sig våra synder.
Tror du verkligen på det, Kathleen?
Jag har trott på det hela mitt liv.
Därför står jag här nu med min barnatro.
"Där synden överflödar, där överflödar nåden mer."
Ack, om jag bara hade din tro.
Den ges inte till alla utan Guds särskilda nåd.
Alla förtjänar den inte.
Vem ges den till då?
Bara Gud vet det.
Det är ett nådaverk, fröken Julie.
Gud har inget anseende till personen-
- utan där skola de yttersta vara de främsta.
Så han hjälper de yttersta då?
Och det är lättare för en kamel att gå genom ett nålsöga-
- än för en rik man att komma in i himmelriket.
Så är det bara, fröken Julie.
Då så...
Jag går - ensam.
När jag går förbi stalldrängen ska jag säga till honom-
-att inte släppa ut hästarna-
- om nån skulle vilja resa innan baronen kommer hem.
Adjö.
- Vad skulle du gjort i mitt ställe? - I ert ställe?
Låt mig se...
Som välboren, som kvinna...
Efter ett sådant misstag, som en som har fallit...
Jag vet inte.
Jo.
Jag vet.
- Med den här? - Ja.
Men jag skulle inte göra det.
Det skulle jag inte.
Förstår ni?
Det är skillnad på oss.
Det är samma skillnad som mellan man och kvinna.
Det där om att en rik person inte kommer till himlen är lögn, va?
Baronen är tillbaka. Gud, tänk om Kathleen...
Han har sett sitt skrivbord.
Ja, det är John, ers nåd.
Ja, ers nåd.
Genast.
Om en halvtimme, ers nåd.
Ja, ja, om en halvtimme.
Han ringde efter sina stövlar. Han vill ha kaffet om en halvtimme.
En halvtimme.
Jag är utmattad. Jag vet inte vad jag ska göra.
Fly, stanna, leva...
...dö.
Du vet vad jag vill göra, men jag vet inte hur ska jag göra det.
Tvinga mig.
Befall mig. Jag lyder dig som en hund.
Jag kan inte.
Jag vet inte varför.
Det är som för att jag bär den här rocken.
Jag kan inte befalla er.
Jag hörde baronens röst nyss.
Jag kan inte förklara det.
Gud, det är den jäkla drängen som sitter på min rygg.
Jag gör som jag är tillsagd.
Om baronen kom ner hit nu och sa åt mig att skära av min hals...
...så hade jag gjort det på stället.
Låtsas då att du är han.
Och låtsas att jag är du.
Har du sett en trollkarl på teatern?
Trollkarlen säger: "Gör allt som jag säger åt dig."
Och hon gör som hon är tillsagd.
Han säger... "ta kvasten".
Och hon tar den.
Han säger "sopa" och hon sopar.
Jag ser silver och guld och alla stjärnorna.
Som när jag somnade som barn.
Jag svävar ut genom fönstret och upp till himlen.
Sådan frihet, omgiven av glittrande kristaller.
Och mörkret är inte längre mörkt.
Hela rummet är varmt och tryggt som en öppen eld.
Det är du.
Och jag är nära elden.
Så skönt och varmt det är.
Och det är så tyst.
Och så ljust.
Här är kvasten.
Gå till ladan.
Använd den.
Gå nu medan det är ljust.
Gå genom tunneln så att ni inte möter er far.
Tack.
Säg att de främsta också kan få nådens gåva.
- Säg det, även om du inte tror det. - De främsta?
Nej, jag kan inte göra det.
Men vänta...
Fröken Julie, nu vet jag.
Ni är ju inte längre bland de främsta.
Ni är bland de yttersta.
Jag är en av de yttersta.
Och de främsta skola vara de yttersta.
Tala inte, tänk inte. Tänk inte.
Gå, fröken Julie. Det finns inget annat sätt.
Gå.
Vänta!
Jag sänder ut er i världen.
Titta. Ni är som färggranna stjärnor.
Vattnet är er himmel.
Vet ni det, mina blommor?
Ja.
Allt är så mycket större än de små delarna.
Vet ni det?
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Få ditt eget konto gratis. Skriv till oss på hunddawgs@gmail.com
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2014
Ansvarig utgivare: Pia Grünler